Какво е днес менюто?
Може би пак миризливо чили. Пумба е.
Да ти кажа ли, Тимон? Тази песен винаги ми действа.
Да, Пумба. Хайде, стига с това.
Тимон, какво правиш?
Превъртам дотам, където идваме ние.
Но не можеш да прескачаш.
Мога и още как, приятелю. Дистанционното е в мен.
Но всички ще се объркат.
Трябва да се върнем в началото на историята.
Но нас ни няма в началото.
Там сме. През цялото време.
Да, ама те не го знаят.
А защо не им разкажем нашата история?
Ей, хрумна ми нещо. Защо не им разкажем нашата история?
Идеята ти звучи добре.
Малко пътешествие зад кулисите.
Да им покажем една история в историята.
Ама те не знаят какви бяхме, макар да не знаят, че бяхме там.
По-добре не можеше да се изразиш.
Значи се връщаме на началото, а?
Не, Пумба, връщаме се
много преди началото.
ЦАР ЛЪВ 3 ХАКУНА МАТАТА!
Скалата на гордостта.
Толкова величествена.
Толкова могъща.
С такова странно име.
Как може една скала да е горда? Та нали е само скала!
Защото лъвовете са горди животни.
Да бе, скалата е на лъвовете. Какво да кажем ние, бедните монгуси?
Там, откъдето съм аз, нямаше с какво да се гордеем.
Когато бях млад монгус...
Когато беше млад монгус...
- Много добре. - Благодаря.
Може би е по-безопасно да им покажа откъде съм.
Олеле! Ще видим къде си израснал, така ли?
Да бе, ама не е кой знае каква гледка.
Моля, не ставайте от местата си до спирането на камерата.
Ето ни.
От Скалата на гордостта - право в ямата на срама.
В хранителната верига ние сме ниско, направо под земята.
И, ако не ми вярвате, ще оставя моите събратя монгуси да говорят.
Какво бе това? Какво бе това?
Къде? Какво? Къде? Къде? Какво бе това?
Да не дойдат хиените!
Чисто.
Копай, копай, прокопавай тунел.
А щом свършиш, по-голям прокопай.
Копай, копай, прокопавай тунел.
Да не дойдат хиените!
Копай, копай, прокопавай тунел.
Копай! Цял живот така си копаем.
Копай, копай, прокопавай тунел.
Какво бе това?
Да не дойдат хиените!
В копането сме спецове.
И животът ни е тунел.
Възпяваме го във стихове.
Щастието ни там зове.
Под земята ни е домът,
все копаем към него път.
И ако свърши тунелът ти
Алилуя, друг почни! Коп!
Копай, копай, прокопавай тунел.
А щом свършиш, по-голям прокопай.
Копай, копай, прокопавай тунел.
Какво бе това?
- Да не дойдат хиените! - Коп!
Тимон.
Извинете, да сте виждали сина ми? Идвал ли е насам?
Тимон.
Чичо Макс? Спокойно. Виждал ли си Тимон?
Не съм. Какъв ден само!
Без фрактури, разкъсвания, сътресения, контузии, никакви травми.
Всъщност, никъде не личи да се е трудил Тимон.
Това трябва да е...
Тимон!
- Здравейте всички. - Браво бе, Тимон.
Майстор-тунелотрошач!
- Че кой друг ще разруши дупка?! - Четири за седмица. Нов рекорд.
Пак започват!
Какво пък? Това е таванският прозорец.
Истински гений! Таван и прозорец.
Ще си поговоря с него.
Само се мъчех да хвърля светлина на нашето жалко съществувание.
Тимон, това не може да продължава.
Този месец бутна четири стени и разруши два изхода на тунели.
Трябва да се грижим един за друг. От това зависи оцеляването ни.
Какъв смисъл? Копаем да се крием, и се крием да копаем. Нищо друго!
Искам да съм там, където не трябва да копая тунели
и да живея, заровил глава в пръстта.
Лошо ли е да си мечтая за по-добър дом?
Искам да ти покажа нещо. Виж, Тимон.
Хайде, погледни.
Погледни хоризонта.
Дърветата.
Полето.
Всичко, до което се докосва светлината,
принадлежи на други.
Мислех си, че ще кажеш друго.
- Така ни е устроила природата. - Да сме храна на други животни.
Голяма почерпка, за никого страшни и вкусни за всички.
Но като умрат, стават трева, а ние се храним с нея, нали?
Не съвсем. Не я смиламе. Имаме непоносимост към тревата.
Добре, Макс. Благодаря ти. Много ни помогна.
- Монгус - за вашата вечеря! - Благодаря ти, чичо Макс.
Май чичо Макс е попрекалил с копаенето.
Той е прав, Тимон. Знам само, че има начин да се впишеш тук.
И така, кой е днес на пост?
Точно така. Моят син е на пост.
"Постовият Тимон."
Постови ли? Спестете на хиените труда и ме убийте още сега.
- Убийте ме начаса. - Той има право.
Трябва само да гледаш за хиени и да викаш, щом ги видиш.
Като Железния Джо.
Не си затваряйте очите.
Някой трябва да ни пази. Някой трябва да ни защити.
Убедихте ме.
Отвън, горе на прохлада, под открито небе.
Нали това искаш? А може би по-добре да останеш в отряда копачи?
Не!
Добре тогава. Всички са съгласни. Тимон, слушай чичо Макс.
Ще ти каже какво трябва да знаеш. Опитай да не се изложиш.
Гледаш, душиш, бягаш.
Така. Какво правим, ако видим хиена?
Пищим: "Мамо."
Точно така, господинчо. Светът е пълен с опасности.
- Пълен е, повярвай ми. - У ф, пак ще ми опява за опасности.
- ... да ни разкъсат къс по къс. - Браво, чичо Макс.
Ще изпълниш залата до дупка!
Присмивай се сега, ама опитай да ръкопляскаш, като останеш без ръце.
Гледаш, душиш, бягаш.
Този ритъм ми харесва.
Животът не е паника,
за някой друг храна,
със нас добре се храниха,
но туй предястие се осъзна.
Аз ще загърбя тунелите,
в нов свят ще се пренеса,
Към звездите ще погледна, за да запомня,
че монгусите не са само вечеря.
Веднъж поне
да погледам небе!
Знам какво искам! Монгусът ви напуска,
защото си е бонвиван, това не му е по вкуса.
Голяма клечка ще бъда аз, ще ви видя вас тогаз!
Лек вятър във косите и радост във очите.
Ще си дремя във хамака, а потокът ще ми пее.
Далеч от всякакви тунели и копачи ще живея.
Да си гледам аз душата грижата ми е.
И така ми е добре!
Хитър съм да бягам от врага,
но вече от него не завися.
Винаги плячка, аз цар съм сега
с нов житейски статут нали съм!
Мечта велика за мен е.
За хиените е време...
Виж, вечерята е с шоу.
А аз си мислех, че само фасулът е музикална храна.
Хи... Хи...
Хиляди поздрави!
Не е време за игрички. Трябва да си горе на пост за...
Хиени.
Виж какво объркване настъпи!
И точно така ги обичам.
Бъркани.
По на гъстичко.
Влизай бързо тук. Да не си полудял?
- Стъмпи? Флинчи? Суифти? - Тук сме.
Слава богу! Всички са... Къде е чичо Макс?
- Бягай с все сили. - Направи се на умрял.
Още малко!
Тази есен на мода е велурът...
Какво става тук? Пумба, седнал си на дистанционното.
Извинявай, мислех, че е бисквита.
У спя, Макс.
Побягнах, а беше ред да гледам.
Неостаряващ, нали?
Класиката е така, скъпи.
Искам да се извиня на всички.
Добре, де! Допуснах малка грешчица.
На кой не се е случвало да запее, когато е на пост?
Вдигнете ръка!
Добре, де.
Може би е рано, но един ден всички ще се смеем на това.
Повярвайте ми.
Аз ти вярвах.
Но...
Миличък...
Никога няма да ми е добре тук. Никой не ме харесва.
- Харесват те, скъпи. - Само ти, мамо.
Не само аз. Има...
Трябва да намеря своето място, а то не е тук.
Тук е. Просто още не сме го намерили.
- Но ще го намерим. Имам една идея... - Остави ме на мира.
Моето място е по широкия свят.
Не знам точно къде или колко далеч, но трябва да вървя.
- Не, почакай. Ако само... - Мамо.
Дано да намериш това, което търсиш, скъпи.
Обичам те.
Моят Тими.
Мамо. Задушаваш ме. Не мога да дишам.
После ми се чудят, че имам емоционални проблеми.
Ще се оправя.
У верен съм.
- Да се пазиш. - Добре.
- Да не говориш с непознати. - Знам.
И не забравяй да се миеш зад ушите.
Мамо, вече не съм дете.
- Никога да не плуваш сам. - Ясно.
- Какво? - Казах...
Сбогом, мамо.
И така, с приповдигнат дух, смело се отправих натам,
където дотогава не бе стъпвал крак на монгус.
Оставих миналото зад гърба си и повече не се обърнах.
Мамо.
Какво правя аз?
Накъде да вървя?
Зависи какво търсиш.
Колко удобно! Появява се всезнаещ бабуин, тъкмо навреме.
Знаеш какво казват.
Когато ученикът е готов, се появява и учителят.
Край! Повече няма късмети за теб.
Откъде си?
По-важният въпрос е "Къде отиваш?".
На някое чудно място, господине. Където...
Не чу ли песента, която си пеех преди малко?
Нямах удоволствието.
С две думи, искам да живея на някое красиво място, навън.
На място без грижи, където да не се крия и да се тревожа.
Живот без грижи.
Търсиш Хакуна Матата.
- Харпун със лопата? - Хакуна матата. Никакви грижи.
Чудесно. Може ли да ми нарисуваш карта със сопата си?
За да го намериш, трябва да гледаш отвъд това, което виждаш.
- Какво пък значи това? - Да търсиш отвъд това, което виждаш.
Отвъд това, което виждам.
Само туй ми липсваше - бабуин да ми философства.
Отвъд това, което виждам.
Трудно ми е да се съсредоточа при тая музика.
Отвъд това, което виждам.
Почакай за секунда. Нещо ми се надига.
Или е от голия охлюв, или ме осенява прозрение.
Отивам на Голямата остра скала.
Нали така?
Кой беше тоя странен бабуин?
Мой дом-мечта, идвам!
Ехо? Странен, но мъдър бабуине?
Нали знаеш, че първите впечатления са много важни.
Помислих, че си голям писък!
Изяж ме веднага. Да стане бързо. Имам ниска поносимост към болката.
Спокойно, бе, мъник. Няма да те ям.
Какво?! Няма ли?
Тогава защо ходиш подире ми?
Видях те, като мина, и си рекох, че такъв мъник не бива да ходи сам.
Ами ти?! И ти си съвсем сам.
Нали си сам?
Ах, а. Повечето животни странят от мен.
Така ли? Дори гладните?
Да, бе. Отблъсквам почти всички.
Като ме видят, че идвам, всички бягат и се крият.
Направо ще си счупят краката!
Не думай!
Сигурно е заради лъскавите бивни. Смразяваш ги от страх.
Всъщност, казват, че им развалям апетита.
Сякаш имаш някаква необикновена сила.
Необикновена сила ли? Ами, силничък съм!
- Отлично. Нает си. - У ра! За какво?
Да ме заведеш до безгрижния рай, там, край голямата остра скала.
Значи искаш да дойда с теб?
Да виждаш друг такъв доброжелателен глиган,
с остри като бръснач гривни, който освен това отблъсква хищниците?
- Твой съм. - Познавам, че ще се разберем.
Искаш да кажеш, като приятели?
Ей, ти, едрия, по-кротко. Бих казал, по-скоро като познати.
- Е, все пак е нещо. - Дай лапа, познат.
- Тимон. - Пумба.
Ама че име!
Добре, тогава. На път!
Щом казваш, познат.
Значи, изясни ми едно.
Що за смахнато прасе си, щом няма да ме ядеш?
Аз съм насекомояден.
Значи, ядеш буболечки. Аз също. Само че си нямам етикет като теб.
Аз имам слабост към пълзящи живинки. А ти?
Предпочитам крилатите.
Може би това е началото на едно красиво... познанство.
Значи, се върнахме в началото. Нали така, Тимон?
Позна, приятелче.
Най-сетне ми проблесна надежда.
Слънце в очите ми, вятър в козината ми, песен в сърцето ми!
И, един голям дебеланко за спътник, който да ме пази.
Наистина ли мислиш, че изглеждам дебел?
Пумба. Ти си прасе. Това е комплимент.
Благодаря.
Свят и вечен закон
сменя с ден нощта.
Ето я! Голямата остра скала.
Почти стигнахме.
- Май сме позакъснели. - Ще се избият за земята!
Тоя устат бабуин! Сигурно го е изпял на цял свят.
- Какво точно ти каза? - "Гледай отвъд това, което виждаш."
Може би трябва да погледнеш отвъд скалата.
Може би трябва да погледна отвъд скалата.
Ами, да погледнем, какво толкова? Отвъд това, което виждам.
Няма грешка! Бабуинът разбира от недвижима собственост.
Тимон, виж.
- Бабуинът! - Какво държи?
Кой го е грижа? Не е важно. Хайде, моят дом-мечта ме чака.
Не ми понася навалицата. Хайде да заобиколим.
Най-късото разстояние между мен и моя дом-мечта е правата линия.
След мен.
- Извинявай. - Божичко!
Отстъпете.
Внимавай, Тиги.
Аз минавам.
Тимон. Трябва да ти кажа нещо.
Ще имаме достатъчно време за приказки, като се настаним.
Имам нужда да спра.
Не се тревожи. Ще си надделеем над нуждите.
Имам много лошо предчувствие.
Ще ти се размине. Повярвай ми. Ще ти се размине.
- Виж, носорозите се кланят. - Трябва и ние.
Царю, всички коленичиха пред царския син.
Това ли била необикновената ти сила! Какво оръжие само!
Значи, не ти е неприятно?
Откъде накъде? Та това е само газ!
Не искам да гръмне славата ми.
Ако това не беше гърмеж!
- Да вървим, Пумба. - Ти водиш.
Ето ни, момчето ми. В моя дом-мечта!
- И няма да го деля с никого. - Не ти ли става самотно тук?
Самотно ли? Никакви ангажименти.
Животът натясно ми напомня твърде много за дома.
Тук има всичко. Разхладителни напитки, удобен хамак,
чудно фонтанче и всичко това е мое.
Всичко се нарежда, Тимон, така че...
Май трябва да си вървя.
Е, почакай де!
Къде е речено, че трябва да си ходиш?
- Ако толкова искаш... - Добре. Аз вече застлах две легла.
Едно за теб и едно за мен.
Толкова работа, че направо се скапах.
Мисля, че ще си легна рано.
- Лека нощ. - Да спиш във кош.
Да сънуваш мен.
Истински дом-мечта!
Ей там! Намали звука.
Съседи ли имаме? Трябва да ги поздравим.
Шумни съседи. Ще скапят стойността на имота.
Запейте всички с неуморен глас
и вятъра да носи песента, завинаги!
Ах, как искам цар да съм аз!
У ф! Улучили сме увеселителния квартал. Няма отърване!
Престанете!
Ах, как искам цар...
Пази се.
...да съм аз!
Нищо ми няма.
Артисти!
Горе главата, Пумба. Нашият дом-мечта е някъде тук.
Веднъж видях едно местенце, точно каквото търсиш.
Величествени водопади, тропически оазис, превъзходни...
Забрави! Аз съм реалист, няма да гоня някаква си фантазия.
Отивам отвъд това, което виждам.
Ако отиваш отвъд това, което виждаш, как ще знаеш, че си стигнал?
Ще ти кажа как знам. Стигнахме.
Какво чудесно място! Селска идилия!
Моят мил дом!
Е, ще се наложи малко ремонт, но скелетът е добър.
Това е слонско гробище. Кой ще дойде в слонско гробище?
Царю, хиените гонят децата!
Виждам месоядни.
Отвъд това, което виждаш.
Неподходящ ли е моментът да спомена онова местенце?
Това е моят мил дом,
Дом...
Пара! Парата е нещо хубаво.
Значи има вода. Хубаво е да има вода. В един дом-мечта.
Дом-мечта със вода!
Напълно съм щастлив тук.
Отдалечено, уединено, няма неканени гости.
Нещо ми подсказва, че това не е "Ривърданс".
Отвъд това, което виждаш.
А как да погледна отвъд това, което виждам отвъд?
Извинявай.
Е, няма вода и сянка, но за сметка на това
има в излишък изгаряща жега и ослепително слънце.
Моят мил дом, Пумба.
- Да се спасяваме ли? - Налага се.
Дръж се, Тимон.
Край! Сбогом, жесток свят.
Свърши ли? Не беше толкова зле!
Не можете да повалите така лесно стария Тимон.
Хайде, излезте ми насреща!
Пумба? Един въпрос.
Възможно ли е да паднеш от ръба на Земята?
Технически, не. Земята е кръгла като сфера, така че няма ръбове.
- Може ли да го спра за минута? - Давай.
Ей сега се връщам.
Все пак светът е малък...
Малък, много малък свят.
Пейте всички.
Все пак светът е малък...
Взех голям пакет да си го поделим.
- В носа ли си бъркаш? - Не, бе, засърбя ме отвътре.
- Тимон, добре ли си? - Отказвам се.
Не можеш да се откажеш. Не сме намерили нашия дом-мечта!
Забрави, Пумба.
Стига съм те влачил със себе си.
Отивам си у дома и ти предлагам да направиш същото.
Бих го направил, но не мога.
Разбира се, че можеш, приятелю. Няма да те спра.
Не е това, аз нямам дом.
Нямаш ли? Какво се случи? Загуби ли се?
Никъде ли не ти харесва?
И си сам самичък в този голям празен свят?
Истината е, че и аз съм сам самичък.
Пумба, ти си ми единственият приятел.
- Тоест... - Да, Пумба.
А приятелите се държат докрай!
Тимон, плачеш ли?
Нищо ми няма.
Нещо ми влезе в окото.
Ето, издухай се!
- Ето, Пумба. - Благодаря!
По-добре съм.
Жалко, че не намерихме това идеално местенце.
- Защо ли послушахме глупавия бабуин? - А може би се отказваш много рано.
Отвъд това, което виждаш.
Помниш ли онова местенце, за което ти казвах?
Остави твоето местенце. Я виж какво открих аз!
Ще ми разправя той "отвъд онова, което виждам"!
Това е нашият дом-мечта.
Фантастична панорама.
Люлка на верандата, само за мен.
Гореща вана и минерална вода.
Шкафове, пълни с провизии.
Да празнуваме.
Бабуинът беше прав. Намерихме го. Идеалния живот!
Ей сега ще приготвя нещичко.
Той ми каза и идеалното име.
Вечерята е сервирана!
Беше чудесен израз. С вътрешен ритъм.
Не беше ли нещо като "зелена ливада"?
- Не е това. - Спаначна армада.
- Тишина, мисля! - Лъжица в устата!
- Две думи. - Червени домати.
- Шест срички. - Кахуна колада.
- 12 букви. - Шише лимонада.
- Римува се със... - Прясна салата.
Нещо по-горещо. Танцувай ламбада!
Как може да танцуваш в такъв момент? Аз умирам!
- Извинявай, приятел. - Хакуна матата.
- Я, повтори! - Хакуна матата. Никакви грижи!
Ей, хрумна ми нещо. Хайде да попеем.
Само да речеш! Обичам караоки. С теб съм.
Хакуна матата.
Колко мъдър съвет!
Хакуна матата.
Май звучи добре!
Живей спокойно,
гледай само напред.
Я почакай!
Пумба, къде е кльопачката?
Не можеш да се удържиш, нали?
Извинявай.
Покажи малко самоконтрол.
Хакуна матата.
Колко мъдър съвет!
Май звучи добре.
Най-върховната
стратегия.
Хакуна матата.
Матата. Хакуна матата.
Ха-кой-на ма-к'во-та?
- Означава "никакви грижи". - Ясно.
И така, казах на момчето ти "За да намериш хакуна матата,
трябва да гледаш отвъд това, което виждаш."
- Метафора. - Всъщност, не точно...
Говорил си на Тимон с метафори?
Той всичко приема буквално!
Край! Къде ли гладува сега? Знам си аз.
Макс, Тимон гони някъде метафори. Трябва да го намеря.
- Луда ли си? - Благодаря за подкрепата.
Тръгвам.
И пътешествие от хиляди мили започва с първата стъпка.
Благодаря. Ето я първата ми стъпка.
Май боулинг с таралежи не беше най-добрата идея.
Да бе! Все едно да ловиш крокодили с уста.
Ще останат белези.
Виж, Тимон, мишелови. Какво ще кажеш за още една игра?
Все ми е останало някъде здраво място.
Моля те.
Аз съм аут. Играй си сам. Аз приключих.
Но сам не е хубаво.
Защо пък не? Още една игра няма да промени живота ни.
Кой знае защо съдбата ни отведе този ден при Симба?
Може би просто от любов към приключенията
или от вродената ми смелост, моят доблестен и дързък начин да...
Абе, кой отговаря за стоп-кадрите?
- Извинявай. - Който и да е...
Спасяването на Симба беше нищо работа.
После дойде страшното.
Родителската отговорност.
Тимон.
- Трябва да ида. - Да вървиш? Къде?
- Нали знаеш. Там! Налага се. - Защо не каза? Бързо.
Когато се налага, се налага.
Ей, лъвче, слез оттам.
Чакай малко. Изглеждате като мравки оттук.
Броя до три.
Едно, две...
Три.
- Тимон. - Пак ли?
Не, жаден съм.
Значи след два часа пак ще ставаш.
Дръж се, Симба. Ще те спася.
Тимон?
Ще остарея, докато пресечем това нещо.
Тимон?
Какво имаш против идеята да се наспим добре тази нощ?
Ами, сънувах кошмар.
Ох, ами...
- Не бях аз. - Малкия сънувал кошмар.
Що не легнеш тук с нас?
Моят Пумба е и твой Пумба.
Ами добре!
- Лека нощ. - Да спиш във кош.
Да сънуваш мен.
Ей, внимавай накъде дишаш сутрин. Слагай предупредителна табела.
Ама че събуждане!
Някой май е станал от глигана с дупето нагоре.
Какво има, татенце? Да не си прекалил с хакуна матата?
Синко, аз измислих хакуна матата.
Така ли? Тогава аз я усъвършенствах.
Как ли пък не!
Пумба, кой държи рекорда за оригване след обяд с буболечки?
Трябва да е Симба.
Добре, а кой е шампион по гълтане на голи охлюви?
- Пак е Симба. - Хрупане на скакалци?
Дъвчене на личинки? Сърбане на охлюви?
Никой. Не сме провеждали състезание по сърбане на охлюви.
Не мисля, че е добра идея.
Казах ти, че не е добра идея.
Така ученикът надмина учителя си.
Да не би пак да си срещнал бабуина?
Нашият Симба расте.
Това ли е момченцето, което носех на ръце?
Кога порасна толкова висок?
Като че ли вчера
беше малък той!
Изгрев, залез...
Години летят.
Гонят се лято, есен, зима,
пълни със радост
и сълзи.
Та затова му викат торен бръмбар.
Да бе! Но все пак е вкусен.
Да, и те са ми любими.
Точно както съветват лекарите.
След дълъг ден на бездействие е добре да се поотпуснеш.
Трима приятели и никакви грижи. Какво повече ни трябва?
Съсипан съм.
Мисля, че ще си легна.
- Излизам. - Идвам и аз.
Убиваш ме.
Тимон, твой ред е да кажеш лека нощ.
- Лека нощ. - Да спиш във кош.
Да сънуваш мен.
Признай, че дотогава си живеехме много добре.
Можехме да продължим така завинаги.
Само дето забравихме една мъничка подробност.
Нала?
Как можа...
Това е трагедия, Пумба. Казвам ти, истинска трагедия.
Защото най-сетне се намериха
като две сродни души, свързани през годините с истинска любов?
Милият ми невинен Пумба!
Тя ще прониже нашата хакуна матата право в сърцето.
Тогава ще трябва да направим нещо.
И аз знам точно какво.
Пумба, не можем да позволим тази нощ да изгрее любов.
Тази нощ любов изгря.
Толкова е романтично.
Тази нощ любов...
Тази нощ любов изгря.
Копнеж донесе тя...
- Голяма работа свършихме. - Така ли?
Сарказмът ти е чужд, нали? Погледни ги.
Тази нощ...
Виж само какви погледи му хвърля.
А той какви усмивки й пуска.
Заливат се от смях.
И се прегръщат. И...
Щастлив е той, избра в нощта
да е мил съпруг.
Безгрижно с нас живя, но вече
трябва да е друг.
Това е то, приятелю. Дадохме всичко от себе си, но с него е свършено.
А може би не.
- Ти никога не се отказваш, нали? - Виж!
- Не знаеш какво ми мина през главата. - Кажи ми.
- Остави. - Добре.
Пумба, знаеш ли какво означава това?
Той не може да изрази чувствата си, а тя не може да се обвърже?
Победихме! Разделихме ги.
Това добре ли е?
Изглежда не му е приятно.
Знам. Бедничкият.
Но това е най-добре за нас. Искам да кажа, за него.
Да вървим. Мисля, че бурята се засилва.
Най-сетне нашата хакуна матата е в безопасност,
защото нищо няма да ни отнеме момчето.
Замина? Какво значи замина?
Точно както каза бабуинът: "Царят се върна."
Искате да повторя ли?
Да, моля ти се, но бъди добра и започни от Симба.
Не че твоето детство е безинтересно!
Симба е законният цар, но след като той изчезна,
Скар се обяви за цар и се съюзи с хиените.
Бедничкият Симба. Предателството, неописуемият му ужас!
Защо си играе така с нас? Тая луда мацка ще ни изяде.
Симба трябва да си иде у дома, да победи чичо си и да стане цар.
Не разбирате ли?
Симба има нужда от нас. Сега!
Има нужда от нас? Тогава да не ни беше напускал.
Ако иска да избяга, за да бъде "Негово Величество",
аз казвам: "На добър му час."
Да остави хакуна матата на тези, които ще я оценят.
Но без Симба не е истинска хакуна матата.
Какво ти става? Не било хакуна матата!
Това са щури приказки! Тук нищо не се е променило.
Имахме хакуна матата преди Симба, и все още я имаме.
Трябва да помогнем на приятеля си, Тимон!
И ти ли, Пумба?
Просто ще отминеш и ще загърбиш всичко това?
Какво стана с приятелите, които се държат докрай?
И аз се канех същото да те питам.
Тук имам всичко, което някога съм искал.
Ето това е! Има простор.
Майчице!
Хакуна матата!
Колко мъдър съвет!
Хакуна матата!
Май звучи добре!
Означава...
Никакви грижи.
Ей, ти. Не казвай и дума. Знам какво ще кажеш.
"Намери ли хакуна матата?"
Да, намерих я, много благодаря.
И съм щастлив.
Безумно щастлив.
"Разбирам. Щастлив си, значи?
Щом си толкова щастлив, защо изглеждаш така нещастен?"
Нещастен ли каза? Защо да съм нещастен?
Не знам. Може би защото двамата ми най-добри приятели ме напуснаха.
Поеха на някаква историческа мисия.
Приятелите ми заминаха.
А с тях замина и моята хакуна матата.
Имаш ли нещо против?
Благодаря. Добре, че водим тоя разговор.
Нямам повече работа тук.
Приятелите се държат докрай.
Къде беше се затичал? Ако това беше тичане.
Дадох ти време да ме настигнеш.
Ах, ти, грамаден приятелю!
Хайде, качвай се. Ще изпуснем двубоя.
Да си плюем на петите.
Така се коват легендите.
Епична битка, мястото, където се раждат герои.
Пумба, това може да е най-хубавият ни час.
Луау.
Кой жадува за чорба и сочен бут? Пумба тук ще го засити...
- Да превъртим на гонитбата, а? - Добре.
Какво, по...
Обичам мириса на Пумба рано сутрин.
Мръдни си дъ-то, скъпи.
- Мамо? Чичо Макс? - Тими.
Тимон!
- Какво правиш тук? - Търся те.
Мама е тук.
Да ти представя най-добрия си приятел.
Пумба - Мама, чичо Макс. Мамо, чичо Макс - Пумба.
Виж! Симба, а това трябва да е неговият чичо Скар.
Добре. Разговарят. Така и трябва да бъде.
Имам чувството, че всичко ще се нареди.
От друга страна...
Хиените са там горе. Те пазят Скар. Какво да правим?
- Абе аз имам план. - Как можем да помогнем?
Мамо, чичо Макс, ще изкопаете една дупка.
Ще ни трябват, ако ми позволите, тунели. Много тунели.
Пумба, трябва да отклоним тези хиени от Симба.
И да ги примамим в капана?
Нищо не може да ти се опре.
Хайде, Пумба, да действаме.
Тимон изглежда нещо различен.
Така ли мислиш? Облякъл е рокля.
Хей, Пумба.
Как се нарича хиена с половин мозък?
Не мога да отгатна, Тимон. Как?
Гений!
Говорят за нас.
Тези думи ще бъдат последната ти вечеря.
Мамо, мисля, че привлякохме вниманието им.
Не още. Продължавайте!
Добре.
Ама че майтап!
- А сега, мамо? - Трябва ни още време, скъпи.
Свободен стил.
Бис, бис.
- Искаш да кажеш "хрус, хрус". - Какво чакаме? Да ги изядем.
Готово ли е вече, мамо?
Още не. Задръжте ги!
Чакай. Почакайте за минута.
Тимон? Какво правиш?
Шензи-Мари Хищникора Саванета Чакалина Хиена,
ще ми направиш ли честта да станеш моя жена?
Не мисля.
Моля те. Знам какво си мислиш.
Твърде сме различни. Няма да се получи. Как ще изглеждат децата?
Против законите на природата е.
Чуй ме. Проблемите на две шантави души като нас
не са дори колкото купчина термити в безумния кръговрат на живота.
Така че те питам: ако не сега, кога?
Ако не съм аз, кой е?
Самотен съм.
Мога ли да съм кум?
Викам да прескочим венчавката и да преминем към гощавката.
- Сега ли? - Ами да, ако сте готови.
- Сега, Макс! - Хиени в дупката.
Трябва ми помощ. Нищо не се получи.
Какво ще правим?
- Какво? - Тимон, не.
Да ги хванем.
- Мисля, че Скар беше дотук. - У спяхме!
Къде е Тимон? Къде е детето ми?
Ранен е. Мъртъв. Или по-лошо.
- Трябва да го намерим. - Добре, мамо.
Моля те. Не е добре! Не ми казвай, че е добре.
Тими.
Синът ми, героят!
Пропусна едно място.
Толкова е прекрасно.
Задъхвам се. Не мога да дишам.
Нямаше да мога да се справя без вас, приятели.
Виж го нашето момче!
Обещах си да не плача.
Ти наистина стигна далеч, Тимон.
Намери ли каквото търсеше?
Намерих място, което надминаваше най-смелите ми мечти,
но въпреки това не беше дом.
Да си вървим у дома, мамо.
Добре дошли в новия ни дом. Свободна от хищници среда.
Да ти призная, Тимон, тук има всичко.
Сега, когато всички сме тук, наистина е така.
Жеравът разперва криле
и с елегантно завъртане се обръща.
Копай, копай, прокопавай тунел.
Това е последният май.
Копай, копай, прокопавай тунел.
И повече няма хиени.
Да живее великия Тимон! По-достоен монгус не знам.
Не беше мечтал да е на Симба другар
и с глиган да отгледа цар.
Но случайно стана герой
и събра дивиденти той.
Нас изведе на светлина
в обетованата земя.
Да живее великия Тимон! По-достоен монгус не знам.
Това е всичко.
Големият край, щастливият завършек, великият финал.
Свърши ли вече?
Така става с краищата. Идват накрая.
- Може ли пак? - Току-що го гледахме.
- Може би утре. - Какво правите, момчета?
Не ми казахте, че гледате филма. Искам и аз!
Мамо, тъкмо свършихме. Край на шоуто.
- Трябва само да го превъртиш. - Мамо.
- Чичо Макс, ще гледаме филма. - О, не!
- Донесох още масло. - Филма ли гледате, момчета?
Всяка хубава история си струва да бъде разказана два пъти.
- Какво пък... - Извинявай.
Извинете.
- Махни се от пътя. - Каква е тази тълпа? Вие, там отпред.
Алоха!
Само гледай.
- Добре, ти печелиш. - Наистина ли нямаш нищо против?
- Хакуна матата. - Извинявай.
Тимон. Тълпите още не ми понасят.